Nejdřív jsme obešliy několik domů v Ljubljaně
a pak jsme došliy k Cukrárně;
ačkoli to nejdřív vypadalo jako dost podivná možnost
pro ty, co nemají svůj vlastní prostor,
Vlezliy jsme se dovnitř a zjistiliy jsme,
že horní patra té části, která nebyla opravena
a nebyla zničena až tak moc, jak se zprvu zdálo.
Shodliy jsme se, že to je ono
a zasquatovaliy jsme horní patro.
Po roce jsme dům opustiliy kvůli neustálým nedorozuměním.
Během toho roku se toho docela dost událo:
měliy jsme zkušebnu, kterou využívalo několik kapel,
spoustu návštěv,
i když spousta z nich považovala dům za hrozný.
Někteří/ré se ptaliy, proč neopravíme dům celý,
jenže byl strašně obrovský
a nebylo nás dost.
Bylo tam asi 10 místností,
které jsme předělaliy
na kuchyň,
pokoje k bydlení, obývák,
zkušebnu, ateliér.
Přestěhovaliy jsme se do Vila Mara
Totiž Nejc a Henrik
tam už bydleli.
Věděliy jsme, že většina domu je prázdná,
hlavně přízemí.
Byla to hrůza
byly tam uvnitř police,
archivy Elektrotehny,
a spousta svinstva,
lahve plné chcanek, hadry.
V přízemí bylo strašně odpadu,
že jsme se tam nejdřív ani nemohliy dostat.
Začaliy jsme uklízet,
rozebraliy police,
vynesliy odpad
a přitom jsme se tam nastěhovaliy.
Jak to šlo?
No, fungovalo to,
všichni jsme se na tom podíleliy,
rozhodliy jsme se a makaliy.
Policajti se tu neustále ukazovaliy,
byliy pravidelným místním trnem v patě
s jejich poznámkami,
že tento dům považují za prázdný,
že tu nikdo nežije...
Víte, jak to chodí.
Na konci, když jsme se přestěhovaliy do Molotova,
ztratiliy jsme spoustu energie a síly,
na začátku to tam bylo úplně stejné,
neustálé návštěvy, neustálé potíže,
dokud nezačaly problémy.
"Proč jsou tady
nikdo nám nic neřekl, všichni stojíme u zdi"
Jděte pryč,
zhasněte to světlo, nic nevidím.
Ahoj, dovnitř se nedostanete,
protože policie uzavírá ty dveře
a média dovnitř nesmějí.
Nevysvětliliy jste důvod vaší návštěvy,
Důvod, proč tu jste,
tady v ulici Kurilnicka v Ljubljaně,
je, že byla posledních 6 měsíců nelegálně obývána
skupinou takzvaných squatterů,
Skupina mladých lidí,
kteří žijí a tvoří v tomto nevyužívaném objektu,
byla pozdě v noci navštívena policií
AC (Autonomní centrum) MOLOTOV LÉTO ODPORU
Začalo to v r.2001, bylo to v zimě,
v tu dobu jsme ještě byliy ve Vila Mara,
našliy jsme tohle místo, moc se nám líbilo,
protože bylo otevřené a nikde nikdo,
dveře byly otevřené, elektřina šlapala...
Tak jsme se rozhodliy, že tu strávíme Nový rok.
Bylo tu spousta lidí z celého Slovinska,
povedlo se to, měliy jsme tu koncert.
Nový rok 2002, AC Molotov
Pak se lidi začaliy pomalu stahovat dovnitř,
nejdřív 2, pak 4.
V létě nás tu bylo 15.
Udělaliy jsme kuchyni,
manažer muzea, který pracoval vedle,
pro nás zprovoznil vodovodní trubku.
S pracovníky jsme vycházeliy dobře;
pochopiliy, že nepůsobíme problémy.
To bylo nejlepší období,
byliy jsme velmi aktivní,
postupně jsme otevíraliy další pokoje.
Pak jsme v létě zaslechliy,
že Dráhy chtějí tohle místo zavřít
a zbourat.
Řekliy nám to dělníci.
Zavolala jsem tam,
ale neřekliy mi nic konkrétního,
řekli, že dům strhnou,
protože firma prochází privatizací
a oniy musejí prodat všechny své budovy.
11. července, bez jakéhokoli oznámení,
přišla v 7 ráno bezpečnostní agentura G7
nebo snad dokonce dřív, kolem šesté.
Čekaliy, až vypadneme,
řekliy nám, že si máme sbalit věci,
nezajímalo je, že jsme tu žiliy
a něco vytvářeliy...
Začátkem týdne
jsme už přinesliy zprávu o policejním zátahu
v opuštěné budově, jejímž majitelem
jsou Slovinské Dráhy, v Kurilnické ulici v Ljubljaně.
Dnes ráno to tam bylo dost napjaté,
protože místo, kde žijí členové AC Molotov,
bylo obklíčeno bezpečnostní službou.
Stavební společnost také přijela dům strhnout.
Když se bagr pokoušel přejet lidi
a začít s demolicí, přijela policie,
a my se pokusíme dům bránit,
upozorniliy nás, že porušujeme společenskou objednávku,
a požádali nás, abychom to už v budoucnu nedělaliy.
Zaručiliy jsme se, že nebudeme působit násilí v jakékoli formě,
dokud nedostaneme nějaké dokumenty.
První den, když jsme se probudiliy,
když nás bezpečnostní služba probudila,
10 z nás zůstalo uvnitř,
několik lidí šlo ven a vylezlo na střechu
s dalšími lidmi, co nás podporovaliy.
Uvnitř jsme nevěděliy nic o tom, co se děje venku
a byl hrozný zmatek
mezi námi a agenty služby,
kteří byliy vedle nás celou dobu
a přibližovaliy se každý den, nebo každou hodinu,
jednoduše, ať se dělo cokoli, použiliy to, aby se přiblížiliy.
Tak jsme se zorganizovaliy, že budeme spát na hale
anebo tam aspoň budeme většinu času.
Bylo nás asi 10,
ale lišilo se to, protože lidi
odcházeliy ven a jiníé přicházeliy
třeba skrz okno.
Více či méně jsme se snažiliy
komunikovat s lidmi venku,
abychom věděliy, co se přesně děje,
protože jsme nevěděliy, jak dlouho
zůstaneme uvnitř,
co se děje venku
a co se s námi stane.
"Pojďme domů,
měl bys jít domů a říct
nepůjdeme do týhle práce,
protože tahle práce není fér.
Nevěděliy jsme, co se děje venku;
proto jsme se občas hádaliy
a potřebovaliy jsme něco dělat
protože po pár dnech jsme se začaliy nudit
jen tak jsme se flákaliy v té hale.
Pak jsme začaliy kreslit, hrát hry
ale většinou nám to pomohlo,
a taky venku se konečně začalo něco dít:
koncerty, divadlo a všechny možné aktivity,
kvůli dvěma věcem -
pozornost bezpečnostní služby odbíhala od toho, co dělala,
a mohliy jsme se bavit při představeních
i my uvnitř, takže jsme se nenudiliy.
Služba G7 stojí před
naší autonomní zónou, která je dočasně
obsazena, ale my se nevzdáme.
Pojďme.. "Oběti utiskujícího systému!"
Ó, noci! Ó, černá, tmavá noci!
Ó, noci! Ó, noci, vždycky jste
když není den!
Ó, noci! Ó, noci, pomozte!
Služba se pořád pohybovala;
když jsme s lidmi zvenčí
měliy plénum,
když jsme se soustřediliy na to, co bylo venku
na aktivity, nebo během tiskové konference,
přibližovala se skrz halu
a tak zavírala pokoje lidí.
Lidi nemohliy jít zpátky do svých pokojů
a zůstaliy bez svých věcí,
protože jste byliy třeba v okně
a během té chvíle se služba přiblížila
o metr, a naše místnost už byla nepřístupná.
Proto jsme postaviliy barikády, abychom mohliy
aspoň do těch místností, které zbyly.
Nemohliy se k nám dostat
a my nemohliy dovnitř ani ven-
nemohliy tomu zabránit.
Slovinské Dráhy PR: samozřejmě, že to není otázka shovívavosti,
není to otázka nějakých pacifistických cílů,
ani otázka ideálů,
jde o to, o čem jsme hovořiliy
s policií už několikrát,
je to otázka nedovoleného vniknutí.
Víme, že je to jasně napsáno
v Ústavě, že majetek je svatý
a ten, kdo ho má, ten ho má
a to, co mi patří, nemůže patřit někomu jinému.
Na začátku, když jsme se rozhodliy, že zůstaneme uvnitř,
zrušiliy nám po několika dnech
přísun jídla a vody.
Chtěliy nás přinutit k odchodu.
Nikdy nám nezabrániliy odejít
a to byl ten důvod,
řekliy nám, že můžeme všechny naše věci vystěhovat,
nikdy tomu nebrániliy,
brániliy nám pouze zůstat.
Proto nám znemožňovaliy přístup k jídlu
a vodě, a proto začaly ty provokace.
Můžete je prosím pustit dovnitř,
aby mohliy zanést jídlo a pití?
To budete muset domluvit s naším nadřízeným.
Nemůže dovnitř, proč?
Když má někdo hlad,
je tu obchod, může jít tam.
O jaké jde nařízení, můžete to prosím
říct na kameru?
Je tu naše firma, jsou tu dráhy,
jděte za nimi, je to jejich majetek.
Takže dráhy to nařídily -
aby neměliy jídlo a pití?
Nejsem si vědom žádných omezení
a nejsem si vědom jakéhokoli zákazu
nošení jídla a vody.
Ombudsman pro lidská práva: Podle mého názoru jsou Dráhy
příliš tvrdé a nelidské
při prosazování svého
jinak pro mě velmi zajímavého aspektu,
tedy legálních vlastnických práv.
Od doby, kdy G7 "chrání" dům,
policie nereaguje
na naše telefonáty a nikdy nepřijela.
Většinou zavolají později a řeknou nám,
že nemají proč zasahovat.
Na telefonáty G7 reaguje policie pokaždé,
ale je to G7, která na nás uplatňuje represi.
Před dvěma dny se pokusiliy ukrást náš žebřík
který jsme samiy vyrobiliy, abychom mohliy lézt na střechu
a v neděli zavolaliy policii a oznámiliy,
že někdo se choval represivně k jejich nadřízenému.
Dnes v 8h ráno přišliy dělníci, aby zabedniliy naše okna,
jak jsme jim zabrániliy v tom, aby zadělaliy přední dveře,
vrátiliy se po dvou hodinách
a začaliy odzadu.
Přišliy sem, kde jsme je zaraziliy
a řekliy jim o tiskové konferenci, která se bude konat,
a že potřebujeme otevřená okna,
aby lidé mohliy komunikovat s médii.
Nechte to! Sundejte to nebo to nechte!
To děláte temnou komoru nebo co?
Katko, neprovokuj, no, tak, Katko
Nesahejte na mě!
...jsme mladí lidé, jsme aktivní
součástí dnešní společnosti
a spolutvůrci/kyně této společnosti,
...nejsme lhostejní/é, jsme aktivní.
Potom, co byly zahájeny soudní procedury,
dostaliy jsme zástupce/kyni,
takže jsme stráviliy docela dost času u soudu,
myslím, že dva nebo tři měsíce.
Na konci jsme udělaliy kompromis
protože jsme věděliy, že jestli to bude
takhle pokračovat, může to trvat roky.
Takže jsme se dohodliy, že můžeme
zůstat do 11. července příštího roku.
Těch pár měsíců to bylo dobré
a pak jsme se pohliy.
KOKTEJL MOLOTOV POSLEDNÍHO ROKU,
LETOŠNÍ MOLOTOV.
STOP KRIMINALIZACI.
AUTONOMOVÉ ZA SVOBODU.
Nápad zasquatovat ten dům
na Prijateljevské ulici č.26 vzniknul
kvůli faktu, že se musíme vystěhovat
z předchozí budovy, tedy z AC Molotov.
Myšlenkou bylo udělat další krok při tvorbě
autonomních prostorů
a tak kolektiv, který měl dobře promyšlenou tuto problematiku,
a měl představu, jak by takový autonomní
prostor měl vypadat, udělal plán
a zasquatoval budovu v Prijateljevské ulici v červnu 2003.
Hlavní účel tohoto prostoru
může být rozdělen na dvě oblasti:
první je místo pro bydlení, pro 20 členů/ek
kolektivu - autonomní komunita,
a druhou, ačkoli bylo místo možná
příliš malé a pro některé aktivity nevhodné,
byl program sociální, politický a také kulturní.
Také jsme opraviliy sousední budovu;
byly tam různé přednášky, projekce filmů,
a konaly se workšopy pro děti ze sousedství.
Dalším velmi důležitým projektem
byl infošop, knihovna
a distro anarchistických materiálů a literatury.
Co se týče AC Galicija, chci zmínit,
že už od začátku jsme si uvědomovaliy,
že přicházíme do sousedství
s už definovanými zvyky a způsoby života
a věděliy jsme, že se musíme stát jeho součástí,
aby nás všichni přijaliy a nebyliy jsme něčím nechtěným.
Měliy jsme docela úspěch, většinou díky
kontaktům se sousedy/kami
a proto se konala otevírací párty,
piknik pro sousedy/ky.
V tom smyslu bylo obsazení velmi úspěšné,
když to srovnáme s našimi předchozími zkušenostmi, zdá se mi,
že to bylo nejlepší, protože jsme měliy hodně
zkušeností a věděliy jsme, jak začít.
Myslím, že reakce sousedství je
výsledkem našich vztahů a našeho přístupu.
Dům patřil 5 nebo 6 dědicům/čkám,
co se o své podíly dohadovaliy u soudu
celých 15 let.
Celou tu dobu byl dům prázdný
tak jsme ho obsadiliy a na základě našich zkušeností se ukazuje,
že když je dům obsazen nebo jenom využíván,
tento typ hádek se rychle vyřeší.
Snažiliy jsme se navázat osobní kontakt
s majiteli/kami a vysvětlit situaci,
ale oniy se nás jenom chtěliy zbavit,
a my se také rozhodliy dům opustit.
V této chvíli je situace možná trochu smutná
a je fakt, že od chvíle, kdy jsme pracovaliy
na AC Galicija během posledních tří měsíců,
ale máme pořád dost vůle.
Budeme muset najít koncept
a nápad pro další obsazení
protože se nepodřídíme,
je tu příliš mnoho lidí a skupin
a já věřím, že to bude pokračovat tak jako doposud.
Haló!
Jo!
Kdo je tam? Vypadněte! Hned!
Držte toho psa, nebo ho zastřelím!
Je na vodítku!
Co tu děláte?
Nemůžete se jen tak nastěhovat.
Vyhodiliy nás z domu
a my se přestěhovaliy do jiného.
Máme dohodu...
Kdo je tam, vypněte tu kameru.
Pokud tohle místo neopustíte,
použijeme sílu a vystěhujeme vás
rozumíte tomu?
Nevystěhujeme vás násilím;
můžeme vás vzít na policejní stanici
s použitím síly, protože byl
spáchán kriminální čin.
Budete odvezeniy na policejní stanici
k výslechu a ke shromáždění
všech důležitých informací ohledně
kriminálního činu a to je vše,
po výslechu budete propuštěniy.
Jak si můžeme být jistí/é, že naše věci tu zůstanou?
Všechno si vezmete ven.
Nemůžeme vzít všechno, je toho moc,
nemůžeme si vzít matrace!
Nevím, kam je dáte
SQUATTING JE PRÁVO, NE PRIVILEGIUM
PODĚKOVÁNÍ
MÁTE-LI JAKOUKOLI INFORMACI
O TĚCHTO OSOBÁCH, PROSÍM
KONTAKTUJTE NEJBLIŽŠÍ POLICEJNÍ STANICI!
Proč by některé prostory měly být prázdné, nevyužité,
když je někdo může využít k bydlení a k vytváření projektů.
Myslím, že tato otázka může být středem zájmu,
otázka osobního vlastnictví.
Myslím, že je to velmi důležitý faktor
pro fungování dnešní společnosti,
která je kompletně zachvácena
situací, do níž nás kapitalismus vychoval.
Pro mě to znamená jeden z alternativních
způsobů života a také způsob, jak být aktivní.
Vytvářet svůj vlastní život,
samostatně přetvářet okolní prostředí.
Žít sám/sama, vytvářet to, po čem toužíš,
žít způsobem, kterému dáváš přednost.
Myslím, že to nemůže být autonomní zóna,
protože se musíme vypořádat
s policií, která eventuálně zakročí.
Snažíš se společnosti ukázat něco nového.
Je to skvělý pokrok, že 10 lidí,
kteří žiliy v normálním systému, omezeném
na život v rodinném kruhu
nebo v kruhu několika málo osob,
mohou žít bez konfliktů, ve vzájemné toleranci...
Jsi svůj vlastní pán/svoje paní
a učíš se žít se svými přáteli/přítelkyněmi
v dobrých i zlých časech.
A svobodně.